Jeg takker åndene for at de atter lot oss seire.
Jeg gir dette sverd fra de levende -
- til de døde -
- og de som skal komme.
Ikke vær redd.
Jeg skal ikke gjøre deg noe.
Kom.
Kom nærmere.
Du kjenner meg.
Hva er det?
Trodde du jeg var død?
Store krigere dør aldri.
Kom.
Bli med meg.
Så skal du få se hvordan det var å leve.
Jeg skal vise deg hvordan vi levde i våre velmaktsdager, -
- og hvordan jeg ble det jeg er. Britannias krigerdronning.
Jeg var gift med den mektige krigerkongen Prasutagus.
Vi hadde to deilige døtre.
Isolda, vakker og mild som et dådyr.
Og Siora, ilter som en villkatt.
Dervalloc! Dervalloc!
Vi hadde seiret stort, og overvunnet alle våre fiender.
Prasutagus!
Gudene hadde holdt sin hånd over våre forfedres land, -
- som vi skulle gi i arv til våre barn.
Jeg var full av stolthet og kjærlighet til mitt folk, -
- mine døtre -
- og min mann, krigerkongen.
Men så kom romerne.
Holdt!
Se der.
- De er som ville hunder. - De er keltere.
Finner de ingen å slåss med, slåss de med hverandre.
Vi skal nok få temmet dem, som vi temmet gallerne.
De har mange beundringsverdige sider.
Til dyr å være, altså.
Dere gleder dere vel til å komme hjem.
Ikke jeg. Jeg slår meg ned her.
Får meg en gård, og slaver som dyrker jorda for meg.
Veteranens fremtid.
Gi akt!
Det er bare barna igjen.
Vi vil inngå et forbund.
Sammen skal vi underlegge oss alle de andre stammene -
- og derved utvide Prasutagus' rike og la det blomstre i fredens tegn.
La oss slakte de romerske kjøterne ...
... og sende dem hjem i småstykker.
Ti stille.
Dervalloc, jeg finner meg ikke i at du truer og fornærmer våre gjester.
Vårt folk er diktere.
Når Dervalloc snakker om å slakte -
- mener han at vi skal gjendrive argumentene deres.
Når han snakker om å sende dere hjem i småstykker, -
- mener han det på en god måte.
Men det har vært episoder av vold.
Romerske bønder er blitt terrorisert på det groveste.
Vi har ikke inngått noen avtale. Vi forsvarer bare hjem vårt.
Connach og Siora, kom.
- Hvor har dere det felttegnet fra? - Vi fant det i skogen.
Dere burde passe bedre på sakene deres.
Hvis dere tror at keiseren finner seg ...
Catus! Takk.
Du har rett, min pike.
Kan vi snakke sammen under fire øyne?
Du sier ikke et ord.
La meg være åpenhjertig.
Vi forhandler ikke med andre. Vi vil inngå en pakt med dere.
Men lar det seg ikke gjøre, må vi gå til en annen stamme.
Det ville gjøre meg bedrøvet, -
- men ikke på langt nær så bedrøvet som dere vil bli.
La det bli mellom oss, -
- men vil dere ikke, går vi til fiendene deres -
- og utsletter hele stammen deres.
- Det er lettere sagt enn gjort. - Sikkert.
Og et fryktelig spill av tid, penger, material og ikke minst liv.
Men det blir forhåpentligvis ikke nødvendig.
Det var visst alt. Takk for denne gang.
Og takk din vakre kone for hennes utsøkte gjestfrihet.
Hva sier du? Skulle jeg latt Dervalloc slakte dem?
Nei. De var gjester i vårt hus.
Du ga dem ditt ord.
Og kanskje fred er det beste, hvis de gir oss sin beskyttelse.
De tilbyr oss beskyttelse mot seg selv.
Jeg er helst fri for dem, Som Magior og Dervalloc.
Så send bud til dem i morgen.
Fortell dem at vi vil kjempe med nebb og klør for vårt land.
De vet vi kan kjempe. De har ikke lyst til å gå til krig mot oss.
Da går de bare til Brigantii eller Brannovicii.
Bare la dem. Vi har beseiret de stammene før.
Men ikke på en gang, og med romerne på sin side.
Da blir vår seier bare enda mer storslått.
Og skulle vi dø, dør vi med ære.
Hvor ofte har du ikke sagt det før vi gikk i krig?
Det er ingen ære i å dø.
Jeg har sett det for ofte til å tro på det lenger.
Jeg har fått nok.
Hver kveld når jeg lukker øynene, ser jeg dem.
Menn jeg holdt av. Korsfestet og slaktet.
Vico, Taruco, Dessillus, Connach.
Barn som blir spiddet på pæler. Jeg kan høre deres skrik, Boudica.
Ja.
Men vi hevnet deres død.
Jeg er lei av å drepe.
Jeg vil ikke ...
Jeg kan ikke dra i krig igjen.
Kom. Kom i seng nå.
Kom.
Du er den største av alle krigerkonger.
Du er den modigste.
Hva du enn bestemmer vil det være det riktige.
Vi skal få det beste ut av denne pakten.
Magior. Hva vil du?
Hva vil du? Og hvor sterkt vil du det?
- Hva mener du? - Det vet du.
Kongen har mistet sitt kampmot.
Ellers ville han aldri ha inngått den pakten med romerne.
Den strider mot alt vi står for.
Vårt land skriker etter blod.
Blod på offersteinen. Blod på slagmarken.
Hvorfor sier du det til meg? Det er Prasutagus som er konge.
Hvordan fikk han kronen? Han tok den.
Som alle konger før ham tok han den. Han vant den i ærlig kamp.
Og nå trenger vi en ny forkjemper.
Han har reddet mitt liv. Ikke én, men utallige ganger.
- Jeg trekker ikke sverd mot ham. - Tenk på hva du ville vunnet.
Tenk på hvem du ville vunnet.
Jeg har sett hvordan du ser på henne.
Og gudene ser alt.
Du kan få Boudica.
Du kan få henne. Det er blitt spådd.
Hvem der?
Gi deg til kjenne.
Dervalloc.
Hva gjør du her?
Vi er krigere. Vi burde bekjempe romerne -
- i stedet for å la dem gjerde oss inn som kveg.
- Du tror heller ikke på pakten. - Det vet du ikke.
Tror du en krigerkonge bare skal kunne svinge sverd?
Både fred og krig krever taktikk, og min mann forstår seg på det.
- Det blir ingen fred med romerne. - Tviler du på hans beslutning?
Hjelp oss å få til denne pakten.
Ved å kysse romerne i ræva?
Jeg er kriger, og dere har ikke bruk for krigere lenger.
Herre konge.
Jeg ber om din velsignelse til å reise.
- Forlate oss? - Hvor vil du dra hen?
Det skal være krig i Gallia.
- Du vet ikke noe om verden der ute. - På tide jeg lærer noe, da.
Så gå da.
Du vil bli savnet, Dervalloc.
Hvis pakten med romerne slår feil trenger dere ikke sende bud på meg.
Da kommer jeg.
Gjør dere klar til å hilse -
- Tiberius Claudius Germanicus, Romerrikets keiser.
Få det overstått nå.
Jeg blir så fryktelig stiv.
Det går bra, Catus.
Det går bra.
Er det keiseren deres? Han ser ut som en markmus.
Dere bør knele.
Det vil han sette pris på. Keiseren er guddommelig.
- Teknisk sett er han en gud. - Vi kneler ikke for noen.
Hvorfor skulle dere det?
La meg gi deg hånden.
Det er en stor ære å møte deg.
Og din dronning.
Det er svært vennlig av deg ...
... å la oss komme.
Jeg ville gjerne møte deg personlig. Jeg har hørt så mye ...
... om din tapperhet.
Og din forstandighet, og strategiske evner og så videre.
Men det er synd det er krig hele tiden, ikke sant?
Nei, nå fornærmer jeg dere.
Hele deres kultur er jo basert på krigeridealet.
Er det alltid så kjølig her?
Ikke rør keiserens legeme.
Ikke vær latterlig, Catus. Takk, kjære venner.
En gave fra vårt folk.
Mange takk. Den er virkelig skjønn.
Interessant odør.
Det er ulveskinn. Det gir bæreren styrke.
Det gir styrke.
Det ville jo vært herlig, hvis det altså ...
Kan vi ikke gå inn?
- Selvsagt. - Takk, kjære.
Det vil nok være fornuftig om vi hørte på hverandre.
Vi må finne ut hvordan vi best kan hjelpe hverandre.
Jeg vet dere ikke stoler på oss, men det tror jeg dere vil, -
- i det lange løp.
Severus og Catus ordner de praktiske detaljene.
Jeg ser på den store helheten, -
- og det tror jeg du også gjør.
Hva er deres syn på giftermål mellom forskjellige folkeslag?
Det har mange fordeler.
Det styrker folkene, -
- og vennskapets bånd.
Dere har noen virkelig vakre kvinner.
Ikke ta det ille opp. Det var en kompliment.
Jeg vil virkelig at vi skal være venner.
Du burde ikke være her.
- Hvis min mor visste ... - Ikke vær redd.
Våre folk bør være venner.
Det er vår keisers bud.
Da får vi vel være det.
Er det sant at gudene deres bor her i disen ved vannkanten?
Ja, det er sant. De ser oss nå.
De vil sikkert at vi skal være venner.
- Å, jeg vet ikke det. - De ser vi ikke har vondt i sinne.
Fanget!
Isolda!
Rolig, Catus. Vi trenger ikke din mening i dag.
Ingen av senatorene aner hvem du er.
- Det vil de. - Ja, det er jeg sikker på, Catus.
Nero! Endelig. Din onkel har ventet en time. Hva har du gjort?
Nei, det vil vi helst ikke vite.
Gi din mor et kyss.
Se på ham. Hvordan er det han ser ut?
- Vær hilset, onkel. - Nero, gutten min.
Du stinker.
Ja, noen vil sikkert si det.
Hvordan var det i Britannia? Har du med slaver hjem?
Nei, det er for tidlig ennå.
Jeg ville ikke diskutere det. Snille, men noe nærtagende folk.
De er jo beseiret. Vi kan gjøre hva vi vil med dem.
Det er nettopp poenget.
Med denne pakten trenger vi ikke nedkjempe dem militært.
Det kunne vist seg å være vanskelig.
La meg dra dit, onkel. Så skal jeg vise dem.
Jeg tror ikke du er moden til å styre en provins ennå, Nero.
Dessuten er du oss alt for kjær.
Vi trenger deg ved vår side.
Catus Decianus.
Du er ung, -
- men du har lært mye av Severus.
Vi vil gjøre deg til skatteoppkrever i Britannia.
Hvis du som Severus kan være besluttsom ...
... og diplomatisk og vinnende ...
... så skal det nok gå bra.
Herre ...
Det er så urettferdig!
Nå ble han sint.
- Det blir han alltid. - Sånn er de i den alderen.
Jeg skal snakke med ham.
Hver eneste gang ... !
"Du er ikke m-moden, kjære Nero."
Den spastiske klovnen!
Hvor lenge må jeg vente?
Du har fullstendig rett, skatt. Han er helt umulig.
Kom og legg deg nå, og ikke hiss deg opp. Hvil deg litt.
Jeg er for sint til å hvile meg!
Du er storslått i din vrede.
Kom her. Du vet det gjør deg rolig.
Sånn ...
Så himmelsk!
Han er en dåre.
Han mister hele imperiet. Det ville han hatt godt av.
Vi burde korsfeste et par for å statuere et eksempel.
Jeg kunne godt tenkt meg å korsfeste ham.
Det ville nok vært en smule ...
Nero, du er jo helt fra deg!
Når blir jeg keiser?
Ta det med ro, skatt.
Mor tenker.
Talorcan skjenker sølvtøy og korn.
Fint. Neste.
Kornet deres holder seg mye bedre i våre kornlagre, -
- og dere kan ta det dere trenger. Det kalles stordriftsfordeler.
Dere krever for mye.
Boru skjenker keiseren skinn.
Du vet godt at våre gebyrer er ytterst rimelige, -
- fordelene tatt i betraktning.
Durio skjenker korn.
Det er ikke nok.
Brin skjenker sølvtøy.
- Hva er det? - Dette bringer skam over vårt folk.
- Og det gjør gudene rasende. - Ikke svik din konges beslutning.
Min plikt er overfor folket, og det er din også. Husk det.
Det var det. Hvor er de frivillige?
Hvilke frivillige?
Gjestearbeiderne som skal delta i forskjellige prosjekter i Roma.
Det har vi aldri gått med på. Vi sender ingen slaver.
Din kone forstår ikke helt. Kvinner forstår seg ikke på denslags.
Vi snakker ikke om slaver.
Vi gir deres unge menn og kvinner en mulighet til -
- storslåtte opplevelser i hjertet av vårt imperium.
Muligheten til å grave grøfter, -
- fylle bordellene og dø i arenaene deres.
Det er veldig satt på spissen, da.
Og er det Prasutagus eller dronningen som treffer beslutningene her?
Vi sender ingen slaver.
Du er visst ikke helt med. Det er et ufravikelig krav.
Vi må ha frivillige.
La gå for denne gang, -
- men i neste kvartal skal vi nok få dem.
Denne gangen stjeler vi bare.
Men hvis dere må kjempe, så drep dem.
På post.
Udugelige fe!
Det er Connachs verk, ikke sant? Hvor er han? Hent ham.
Han nekter å komme. Han sier han er konge nå.
Ja, kjemp mot din egen datter. Du tør jo ikke kjempe mot romerne.
Nei!
Snakk aldri slik til din far mer. Bøy hodet for ham.
Gjør det!
Gå med deg.
- Hva nå? - Finn Connach og straff ham.
Be romerne om unnskyldning.
Hvor lenge skal det fortsette?
Romerne bare tar og tar til de har slukt alt sammen!
Kan du ikke se at ...
Prasutagus?
Hent Magior! Skynd deg!
Hvem tror Prasutagus han er? Han sender ingen slaver, og angriper oss.
Catus burde korsfeste ham og hans rødhårede skjøge til dronning.
Prasutagus gjør sitt beste i en ytterst vanskelig situasjon.
Nei, han gjør oss til latter, onkel.
Vi kan ikke forvente ...
Det vil alltid skje episoder.
Det ligger i fredsprosessens natur.
Ikke anstreng deg. Drikk dette. Jeg har brygget det selv.
Så snilt av deg, Agrippina.
Jeg vet ikke ...
Det smaker merkelig.
Jeg er helt følelsesløs.
Vi snakket om Britannia, onkel.
Nettopp.
La meg lede en hær dit.
Makt er det eneste de barbarene forstår.
Du er nødt til å forstå ...
... at slik ting tar tid.
Er det alt?
Er det ditt svar på terrorhandlinger? Nå tenker jeg de blir redde.
Hva er det?
Hva glor dere på?
Nero ...
Jeg tror han er død.
Skynd deg.
Nå er Magior her, elskede.
Han kan ikke høre deg.
- Vil det gi ham livet tilbake? - Det kan gjøre lederen vår sterk.
La meg komme til.
Her, herre konge.
Min elskede ...
Nå ser han sin far.
Og sin fars far.
Og alle sine forfedre.
Nå gjør han lag med dem i deres evige gildesal.
Det var du som gjorde det.
Det var gudene.
Makten må gå til den som best vet å bruke den.
Han var en stor mann. Vær stolte av ham.
De elsker meg, mor.
Folkets kjærlighet kan man simpelthen ikke få nok av.
Og vet du hva?
Det er nesten bedre enn en mors kjærlighet.
Prasutagus er død.
Død? Kannibalkongen.
Det gjør alt mye lettere.
Selv den maddiken Catus klarer vel å håndtere en kvinne.
- Hun hadde mer kløkt enn mannen. - Å, guder ...
Det er en kvinne vi snakker om. Bløt, rund og uintelligent.
Ja, med visse unntak, mor.
Boudica og prestene hennes kan lage problemer.
Ja. Prester. Druider.
Den såkalte naturreligionen. Den er perversitet og galskap.
Og vet du hva? De er verre enn de fordømte kristne.
Vi burde invadere og slakte dem, alle som en.
Og så det må være finnes en og annen anstendig kelter -
- som innser hva det lønner seg for dem å gjøre.
Å bidra til imperiets storhet.
Å ta del i vår velstand.
Vi får dem til å bygge et tempel ...
... der de kan tilbe sin keiser.
Storslått ide, herre.
Nero, min skatt. Du er ikke en gud ennå.
La dem bygge et tempel til din onkel Claudius.
Onkel Claudius?
Jeg er så lei av å høre hvilken stor politiker han var.
Han var svak! Det er hans skyld at vi har alle disse vanskene nå!
Dette prektige tempelet kunne kanskje -
- foreløpig være viet Claudius.
Og når du, om man så må si, står frem som guddommelig -
- kan templet helliges guden Nero.
Den mektige guden Nero.
Den mektigste av alle guder.
Ytterst vel formulert, herre.
Utmerket.
Men de skal ikke tvile på at det blir store forandringer.
Dette imperiet har fått ny ledelse.
Jeg lover deg at du skal få igjen dine døtre, -
- og at Catus skal betale for sin skjendige gjerning.
Jeg vil selv besøke romernes leir med mine døtre -
- og kreve rettferdighet.
Vi hilser Boudica av Iceni-stammen og hennes døtre velkommen.
Du har noe å si. Fatt deg i korthet.
Du vet hvorfor vi er her. Vi krever å få utlevert de bortførte pikene.
Avtalen gjelder ikke slaver, og allikevel tar dere våre ungpiker.
Hva slags leder er du som tillater så skjendig en gjerning?
Jeg vil ha de skyldige straffet, -
- og jeg vil ha pikene tilbake i god behold.
Med hvilken autoritet snakker du, kvinne?
Som dronning av Iceni-stammen, arving til Prasutagus' krone.
Har du lest hans testamente?
Jeg regnet med du ikke hadde.
Vis henne det.
- Hva er dette? - Nei, du kan vel ikke lese.
- Da skal jeg sammenfatte det. - La meg se det.
"Jeg, Prasutagus som er ved mine fulle fem..." osv., osv. ...
"... etterlater halvdelen av mitt rike til min familie ...
... og den andre halvdelen til Romas keiser."
Henger du med?
Eller skal kjæresten din hjelpe deg med de vanskelige avsnittene?
- Kan du lese det? - Ja.
Det står det han sier.
En slik avtale ville min mann aldri ha inngått.
Jeg er dronning, og jeg bestemmer i mitt rike.
Neppe. Sånn er det ikke mer.
Da er pakten opphevet. Reis hjem der dere hører til.
Før vi skjærer hodet av deg ...
Din situasjon tillater deg ikke å komme med trusler.
Jeg hadde faktisk forventet dette ytterst skuffende utfallet.
- Før dem ut. - Nå hører du på meg!
Kneble henne.
La henne være!
Det er viktig at jeg har din udelte oppmerksomhet.
Keiseren har vært tålmodig, -
- men hans tålmodighet er blitt møtt med oppsetsighet og terrorisme.
Dere har misbrukt selvstyret.
Nå skal du få smake hva det er å være undersått.
Adlyder dere Romas lover vil dere høste fordelene av det.
Trosser dere oss vil dere høste stormen.
Dere må forstå at dere er ubetydelige. Vi kan gjøre hva vi vil med dere.
For å sikre meg at det er oppfattet -
- vil jeg statuere et eksempel.
La moren piske ...
... og døtrene voldta.
Nei! Nei!
Vær tålmodig, Didius. Vent på din tur.
Er de bundet? Sett i gang.
Mor ... Mor ...
Reis deg.
Min tapre pike ...
Min tapre pike.
Du klarer det.
Du klarer å reise deg.
Du klarer det.
Du kan vise dem.
Du kan vise meg. Du klarer det.
Du kan vise meg.
Min tapre pike.
Min tapre datter.
Intet av det de gjør kan skade oss. Intet.
Nå reiser du deg opp.
Ingen tårer.
Ingen tårer!
Dere er mine krigerdøtre!
Ingen tårer!
Ingen skam!
Nå skal vi gå hjem.
Boudica.
Gi ditt folk dette budskap:
Ingen trosser ustraffet Romas vilje.
Pakten er opphevet.
De sier vi er trellbundet nå.
At vi er ubetydelige. At de kan gjøre med oss hva de vil.
De har drept mine krigere.
De har voldtatt mine døtre.
Og derved har de beseglet sin egen skjebne.
Ja.
Ja!
Jeg river fiendens sæd ut av din datters skjød.
Hennes navn er Boudica, Britannias dronning!
Vi hilser høvdingene over Brannovicii og Segusianii.
- Hva vil dere? - Vi vil hjelpe dere.
Under vår beskyttelse kan ikke romerne skade dere mer.
Vi kan utkjempe våre egne slag, Arcon.
Men hvis dere vil hjelpe oss så underlegg dere mitt lederskap.
Kjempe under en kvinne?
Tror ikke det.
Så se hva vi gjør med romerne, og se hva dere tror da.
Forlat min landsby.
Som du vil.
Du må gjerne ombestemme deg.
Vårt tilbud står ved lag, Boudica.
Mitt også!
Åtseletere. Jeg skal ribbe dem før de får ribbet meg.
Du vil lede dem i kamp før året er omme.
Godt.
Hva tror du?
Den hesten er alt for god for en som ham. Den må konfiskeres.
Tror du han vil dø når han motsetter seg loven?
- Sånn går det jo ofte. - Vi trekker lodd om den etterpå.
Hvem der?
Stans og stig av hesten.
Er du døv, eller hva?
Det er vårt land, ikke deres.
Dervalloc?
Jeg tenkte jeg kunne gjøre nytte.
Det kan du.
Jeg har med et par hester. Kan aldri få for mange av dem.
Takk.
- Vi får drepe romere igjen. - Godt å høre.
Jeg tjuvstartet på veien hit.
Vi bruker bare de beste og raskeste. De er døde før de oppdager oss.
Men Catus Decianus skal se meg i øynene når vi dreper ham.
Det kan vi nok få til.
Godt.
Prasutagus var en stor konge. Den mektigste kriger jeg har kjent.
Ja.
Og jeg elsket ham hele hans liv.
Vi må redusere garnisonen.
Mennene bør arbeide videre på templet.
Det har ikke skjedd noe på en uke, og det vil det ikke heller.
Bedre å være på den sikre siden.
- Hva for noe? - Bedre å være på den sikre siden.
Tror du i fullt alvor at hun kommer igjen?
Nei.
Hun er blitt til latter blant sitt eget folk.
Merk mine ord: De kommer ikke.
Hørte du noe?
Ikke en lyd.
Dette råtne landet går en på nervene. Det er kaldt året rundt.
La meg varme dere.
Catus! Iceni-stammen er her! Til våpen!
Romerne vil ikke svelge en sånn ydmykelse.
De vil sende sine sterkeste mot oss.
Det vil gå lang tid, men de kommer nok.
Da beseirer vi dem, som vi gjorde i går kveld.
De vil være for sterke.
Dette er vårt hjem. Alt hva vi er, er her.
Vi bør snakke med de andre stammene.
Vi har en større fiende nå.
Den store dronning Boudica avslår vår hjelp -
- og ber om den igjen nå som hun har vakt Romas vrede.
Hvorfor skulle vi hjelpe deg? Det er ikke vår strid.
Våre folk har i årevis ...
... ødet krefter på å strides oss imellom.
Vi har en felles fiende nå, som suger vårt blod.
De tar våre unge som slaver.
Hvordan vil dere bekjempe dem når de angriper oss?
Hvorfor vente på dem? Vi kan slå Catus i Camulodunum.
Camulodunum er ikke en leir. Det er en by med gater og hus.
Og et tempel viet den falske guden Claudius, -
- bygd av slaver på vår jord.
Vi inntar Camulodunum, dreper romerne og befrir slavene.
Og så fortsetter vi til London.
Rikt bytte å hente.
Er dere med oss?
- Brannovicii er med. - Segusianii likeså.
Hver gang jeg lukker øynene, ser jeg Catus.
Han lot soldatene gjøre det mot meg han selv higet etter å gjøre.
Når vi fanger ham ...
... skal dere sette fyr til meg ...
... og la ham favne meg, og brenne ihjel.
Min kjære ...
Du skal ikke dø.
Du skal leve og være lykkelig.
Smerten og sorgen går over.
Drep romerne, og lev videre. De kan ikke skade deg.
Det har de gjort alt.
Magior?
Du vil få et langt liv, Isolda.
Du vil få deg barn, -
- og de vil være deg en stor glede.
Sånn er det spådd.
Hva med meg?
Vil jeg også få barn og et langt liv?
Den viten er dulgt.
Kom her.
Magior kan ikke vite alt. Det kan ingen av oss.
Det eneste vi kan gjøre, er alltid å leve våre liv til fulle.
Gå ut og finn Connach.
Og gjør deg klar til kamp.
Romere, dere er fordømt!
Dere har vekket våre guders og forfedres vrede ...
... og de viser dere ingen nåde.
Vi vil stampe knoklene deres ned i den jorden dere besudlet.
Vi vil skjære dere opp og la blodet deres sprute -
- og dekke marken!
Vi vil sluke dere, -
- og våre sterke grønne skudd vil spire der dere sto.
Se hvor gudene deres skjelver og faller for Boudicas vrede!
Latterlig.
Hold stand!
Hold stand.
Hold stand!
Elendige drittunger!
Nåde ...
Nåde!
Boudica ...
Alle?
Alle.
Suetonius er kommet, herre.
Endelig.
Min herre og keiser.
Hva faen foregår i Britannia?
Boudica har inntatt Camulodunum, slaktet alle borgere, -
- og befridd slavene, som har sluttet seg til henne.
Hun har også forent alle stammene der under seg, -
- så vi kan ikke splitte og herske nå. Hun må være en dyktig kvinne.
Jaså. Og hvor var du mens alt dette fant sted?
I Anglesey, på din befaling, for å nedkjempe druidene.
- Lyktes det? - Ja. Men med møye.
Med møye?
En skokk gale britiske prester?
Galskapen er problemet. De vet ikke når de er beseiret.
Det var som om vi måtte drepe hver av dem to ganger.
Hva nå?
Har du noen forslag?
Vi bør trekke oss tilbake fra Britannia og la Boudica få det.
Det er bare en liten øy der det alltid er kaldt og rått.
Befolkningen er krigersk av natur, og under Boudica er den enda verre.
Vi kan få fem ganger så mye igjen i Afrika med samme antall soldater.
Det er min veloverveide mening.
Din veloverveide mening?
Vil du vite hva jeg syns om din veloverveide mening?
Jeg syns den er et lass møkk.
Det er akkurat sånn dritt man får når man ber en soldat -
- om å tenke!
Hvis vi overlater Britannia til britene, -
- sier vi til allverden at Roma ikke makter å holde på riket.
Snart vil alle barbarer nordpå forsøke å kaste oss på sjøen.
Snart vil jeg bare være ...
Snart vil jeg ...
Hør her. Nå drar du ut og slår ned den oppstanden.
Før den rødhårede purka med tilbake -
- så hun kan bli vist frem i Romas gater, død eller levende.
- Er det forstått? - Fullstendig, herre.
- Kan du klare det? - Da må vi la henne ta London.
Det skal nok gi henne en støkk i livet.
Det vil gjøre henne overmodig.
Dessuten har vi ikke en sjanse mot henne i byens gater.
Jeg må lokke henne ut i et infanterislag på åpen mark.
Jeg trenger dine beste legioner, og vi vil lide store tap.
Et uakseptabelt stort tap.
Romas hær blir aldri den samme, og vi har allerede for få menn.
Men hvis du syns det er verd det kan jeg godt love deg en seier.
Takk. Det var det jeg ville høre.
Reis avsted og skjær kvinnfolket i strimler.
Alle menn dør, Isolda.
Alle kvinner også.
Våre liv er over på et øyeblikk.
Som en fugl som flyr fra mørket inn i en opplyst sal, -
- full av lys og larm og glede.
Og så flyr den ut igjen, til det evige mørket.
Men i det korte øyeblikket kan vi utrette store ting.
Vi kan sørge for at vi vil bli husket i evig tid.
Og det vil vi gjøre!
Han er vekk.
Suetonius har forlatt London.
Byen er bare til å ta.
- Hvor er han dratt hen? - Nordpå.
Han gir oss ikke en by uten grunn.
Han vil møte andre legioner og forsterke hæren sin.
Vi må ta ham nå, før han blir for sterk.
Rolig, Boudica. London er bare til å ta.
Det er mat, kvinner og gull.
Mine menn har gjort mye for dette. Vi inntar London nå.
Dere er her under mitt lederskap. Adlyd min beslutning.
Jeg er en smule lei av dine beslutninger og ditt lederskap.
Brannovicii inntar London.
Dere kan bli med oss, eller dra videre.
Din tåpe! Forstår du ikke noe?
Slipp meg! Du vet jeg har rett! Suetonius blir sterkere dag for dag.
- Si noe til dem. - De nekter.
De trenger å smake seierens sødme, og vi trenger mat.
Hvis du setter deg opp mot dem -
- mister du dem.
Vi inntar London og brenner byen.
Etterpå brenner vi Suetonius!
Sånn går det -
- når små gutter ikke hører på moren sin lenger.
Hele imperiet ligger i ruiner.
Hun har gjort deg til latter.
Først tok hun Camulodunum, så tok hun London.
Og nå Verulamium.
Når er det slutt? Selv Suetonius er på flukt.
Fortsett.
Og du bare ligger der, med din skjøge av en kone.
Var det noe mer, mor?
Ikke det? Gudskjelov.
Endelig fred å få.
Vi tar henne her.
Her vil Romerriket stå eller falle.
Krig er en primitiv måte å avgjøre konflikter på.
Lettere bare å slå mynt eller krone.
Da ville vi vært uten arbeid.
Det ville vi hatt godt av. Jeg kunne tenkt meg å lære å mure.
Se på dem. De kjemper for å redde sitt folk.
For å beholde sitt land og retten til å tilbe sine egne guder.
Og vi kjemper fordi vi er her.
Fordi det er yrket vårt.
Av yrkesstolthet, så å si.
Det er ikke helt nok, er det?
Jeg går til ro.
God natt. I morgen vil vi få en storslått seier for vår keiser.
Nemlig.
Dine krigere er ved godt mot.
De har ventet lenge på dette, det store slaget.
Hva gjør vi når det er overstått?
Jeg vil prøve å leve i fred.
Ikke engang slåss med våre naboer? Da blir vi feite og dovne.
Det er vel ikke det verste.
Jeg ser på mine døtre.
Siora tenker bare på å drepe.
Isolda ...
Hun er såret på sjelen, og hun gir meg skylden.
Jeg føler meg så skyldig når jeg ser på henne.
Kom her.
Du har utrettet store ting. Dine døtre bør være stolte av deg.
Du lever det livet du er bestemt til.
Når vi har beseiret dem i morgen ...
... blir du hos meg da?
Leve som bonde, dyrke kål og mimre om gode gamle dager?
Og være min elsker.
Ikke mer krig?
Kanskje.
Det er ikke meg.
Det tenkte jeg du ville si.
Hva vil du gjøre da?
Dra over vannet igjen og drepe romere, til en av dem dreper meg.
Det er et godt liv, og det vil være en god død.
Bli med meg.
Dette er kanskje vår siste natt sammen.
Det er det hver eneste natt.
La oss gjøre den god.
Tapre krigere!
I dag står vi overfor en mektig romersk hær.
De er sterke.
Men vi er sterkere.
Deres våpen og rikdom vil ikke beskytte dem.
De har ikke noe å stille opp overfor vår villskap, -
- vårt mot, vår besluttsomhet.
Det vil de aldri ha.
Kanskje dere dør i dag, og kanskje jeg dør.
Men da dør vi med glede.
Og blir dere spiddet av en romer så le ham rett opp i ansiktet.
For han kan aldri drepe dere.
Mister dere en dråpe blod her vil dere leve evig.
Her blant deres forfedre fra fordums tid -
- og deres barn, som vil leve langt ut i fremtiden.
Vi er en del av hverandre.
For evig og alltid.
Vi kan ikke tape!
Vi vil seire!
Dere er verdens beste soldater.
Dere har den beste treningen. Dere har den beste utrustningen -
- og de beste våpen.
Nederlag er ikke mulig. Det garanterer jeg.
Det blir hardt arbeid i dag, for de vil kjempe til døden.
Men det blir deres død, ikke vår.
Mot og tapperhet!
Ikke vær redd, mor.
Jeg er rede.
Husk hva Magior sa.
Du vil leve et langt liv og føde mange barn. Du vil bli dronning.
Jeg er glad for å være her. Se meg kjempe.
Jeg vil dø en krigers død og bli gjenforent med min elskede.
Død over fienden!
Nå!
Og nå.
Isolda!
Boudica! Vi må samle oss på ny!
Min hest.
Boudica.
Jeg er Gaius Suetonius Paulinius, hærfører i den romerske hær.
Dere har kjempet tappert, men dere kan ikke vinne.
Overgi dere nå, og unngå ytterligere tap.
Landet deres vil naturligvis tilfalle oss.
Jeg skulle gjerne garantert ditt og ditt folks liv, -
- men det avhenger dessverre av keiserens lune.
Av keiserens vilje.
Tror du virkelig jeg vil godta slike betingelser?
Nei, men jeg ville gi deg muligheten.
Jeg hilser deg som en verdig motstander.
Hvis jeg hadde bestemt, ville vi ikke vært her.
Salve.
Reis deg opp ...
Reis deg.
Kom.
Gudene har planer for deg.
Slik begynte hennes historie.
Isolda.
Min datter.
Og ingen vil noen gang høre den ...
... for vi skriver ikke ned våre historier.
Vi lever dem.